CĂLĂTORIE SPRE CENTRUL PĂMÂNTULUI
Traducerea și adaptarea: Felixuca & Xander Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Trevor!
Doamne...
Cu toate că Wagner a fost ridiculizat de comunitatea oamenilor de știință,
teoria lui s-a dovedit în cele din urmă a fi corectă.
Centrul de studiu al plăcilor tectonice Maxwell Anderson.
Vino la tata!
Bună, Leonard.
Bună, omule.
- Tipule, nu te bucura prea tare. - În regulă.
E Kitzens.
Am văzut.
- Bună. - Trevor, colegul meu preferat.
- Ce mai faci? - Bine.
- Cum merge proiectul? - Bine.
Ai vreo satisfacție, având așa puțini studenți?
Ce dorești? Sunt puțin cam ocupat acum.
Îmi dau seama cât ești de ocupat.
Așa că voi încerca să fiu cât de rapid pot.
Universitatea dorește să închidă laboratorul fratelui tău.
Să îl închidă?
Da, în sfârșit vom dobândi spațiul de depozitare care ne lipsea.
Să lămurim ceva, această instituție îi este dedicată cercetătorului Maxwell Anderson,
ale cărui teorii au prevenit activitatea vulcanică din mantaua...
Nu au fost niciodată dovedite. Câți dintre senzorii fratelui tău mai funcționează?
- Unul, doi? - Trei!
- Odată erau 29. - Nu e timpul potrivit ca să ne închizi,
avem activitate seismică în Bolivia, avem alunecări de 30 de milimetri în Mongolia.
Nu poți să ne închizi, Alan. Ține laboratorul deschis.
- E tot ce mi-a mai rămas de la Max. - Au trecut 10 ani.
Îmi pare rău pentru asta. Chiar îmi pare.
Trevor, ești acolo? Dă-te jos din pat. Vrei să ridici receptorul, te rog?
Bine, ne îndreptăm spre tine.
Vrei să-l saluți pe unchiul Trevor, Sean?
Nu.
- Salută-l. - Nu vreau.
O, nu!
Bună, suntem tot noi, vroiam să mă asigur la ce oră ești acasă.
Vom fi acolo în jur de ora 6. Bine, sună-mă pe celular.
Sfinte Sisoe!
- Sean vrea să te vadă. Nu-i așa? - Nici vorbă.
Vreau să știu dacă te găsim la ora aceea. Te rog să mă suni.
Nu sunt acasă, lăsați un mesaj.
Chiar acum oprim în fața casei tale.
Nu. O, nu.
Trevor? Ești acasă?
Bună!
- Bună. Ești acasă. - Mă bucur să te văd.
Și eu.
- Am primit mesajele tale. - Ai uitat, nu-i așa?
- Să uit? Cum să uit? - Nu ai uitat?
Am uitat. Asta nu înseamnă că nu am chef de nepotul meu,
adică nu l-am mai văzut de când avea... 9 ani.
- Șapte. - Ei bine...
- Deci cât timp va sta la mine? - 10 zile.
Numai atât? Bună, Sean.
Ce mai faci?
Arăți bine.
- Ăla e un Gameboy? - E un Play Station portabil.
Mișto.
Sean, ieși din mașină și salută-l pe unchiul tău.
Bună, unchiule.
Ultima dată când te-am văzut erai... cam atât de înalt.
Maturizează-te.
Bine, ai numerele mele de telefon, ai biletul și pașaportul în valiză.
Voi veni să te iau de la aeroport.
Mâine voi vedea noua casă, ca să începem marea aventură.
- Abia aștepți, nu? - Da, e grozav, vom fi canadieni.
Pe bune. Grozav.
Poți să intri.
Îi va face bine să stea puțin cu tine.
Cine știe? Poate îți va prinde și ție bine.
- Asta e pentru tine. - Ce e? Sunt ale lui Sean?
Nu. Sunt ale lui Max.
- Ale lui Max? - Da.
Hei, tipule!
Va fi distractiv. Doi tipi care stau împreună 5 zile, poate o săptămână...
O să facem chestii pe care le fac bărbații.
Îți place baseball-ul? Știi ce-ar trebui să facem? Să aruncăm câteva mingi.
Da, bine. Ascultă, nici mie nu-mi place chestia asta deci atâta timp
cât frigiderul e plin cu Mountain Dew și nu mă bați la cap, ne vom înțelege de minune.
Sigur.
Ai o colecție de monezi impresionantă.
E un proiect al meu.
E chiar interesant.
Mulțumesc.
Ți-e foame? Putem să comandăm, poate niște pizza...
mâncare chinezească, tailandeză...
Pește sau ceva de genul ăsta.
Ce e aia?
E o cutie cu lucruri...
Ale unui tip grozav... tatăl tău.
Vechia lui mănușă.
Mama nu vorbește prea mult despre el.
Poți să mă întrebi pe mine. A fost unul din puținii oameni...
excepționali în tot ce făceau.
Vezi asta? Era preferatul tatălui tău.
- Un yoyo? - Ăsta nu e doar un yoyo,
ci este fizică pură. Funcționează în baza forței centripete, creând energie
și în antichitate se folosea ca instrument de vânătoare.
- Lasă-mă să încerc și eu. - Da, desigur.
Habar n-am ce e ăsta.
Ia te uită.
Asta e cartea lui preferată,
Jules Verne, "Călătorie spre centrul Pământului".
Cred că trebuia să o citesc o dată... se pare c-am uitat.
Păcat.
E o carte bună.
Nu a fost doar o carte științifico-fantastică,
ci și o sursă de inspirație.
Obișnuia să mi-o citească atunci când eram mic.
Ce sunt notițele astea?
Magma a ajuns aproape de...
Mongolia?
Bolivia?
Uruguay.
Ai grijă!
Sean? Hai să-ți arăt laboratorul meu.
Chiar nu putea aștepta până mâine?
Tatăl tău spunea că știința ține de momentul prezent, nu de ziua de mâine.
Senzorul a detectat ceva. Uită-te aici.
Hawaii, Bolivia, Mongolia.
Condițiile de astăzi sunt identice cu cele din iulie 1997.
Și de ce e așa importantă luna iulie 1997?
În acel an a dispărut tatăl tău.
Uite... vezi coloana asta? E egală cu 753.
Aici e 752, apoi urmează un bip.
Exact aceleași date.
Ce sunt aceste bulinuțe?
Nu, nu atinge nimic, reprezintă întreaga mea muncă.
Cele patru bulinuțe reprezintă întreaga ta muncă.
Doar trei bulinuțe.
Unu, doi, trei... patru.
Excelent.
Acum are sens. Max a plecat în urmă cu 10 ani ca să le investigheze.
Acum, trei sunt în aceleași zone ca atunci.
Aceasta s-ar putea să fie singura mea șansă să aflu ce s-a întâmplat.
Am nevoie de un pașaport.
Pentru ce?
Îmi pare rău dar trebuie să pleci acasă mai repede decât am plănuit.
Despre ce vorbești?
Vorbesc despre asta: "Călătorie spre centrul Pământului".
Se petrece în Islanda, unde probabil că s-a dus și el.
Acestea sunt notele tatălui meu.
Uite...
Max și... adică tatăl tău și cu mine discutăm despre posibilitatea
existenței unor conuri vulcanice
care ajung în centrul Pământului și cred că asta a plecat el să caute.
Îmi pare rău, dar trebuie să rezerv un loc la avion pentru mâine.
Nu, nu...
Abia am ajuns, doar n-o să mă dai afară.
Și oricum eu am descoperit a patra bulină care clipea de la bun început.
- Vorbim despre fratele meu! - Și tatăl meu!
Mai am de stat 10 zile, vin cu tine.
Știi cât costă să faci o rezervare de ultim moment la avion?
Ceva îmi spune că ai bani suficienți.
Călătorul coboară în craterul vulcanului
și descoperă o lume nouă, în centrul Pământului.
Ce faci?
Descifrez notele înscrise de tatăl tău pe această carte,
cred că este un cod
ascuns în literele folosite, ceva legat tabelul periodic,
am diferite litere care împreună au un sens anume, ca PB = plumb...
- "Sigurbjörn Ásgeirsson". - Ce?
Aici scrie "Sigurbjörn Ásgeirsson".
"Sigurbjörn Ásgeirsson"... e un indiciu. Poate este un loc.
Poate fi un lucru... ce faci?
- Folosesc Google la 914.400 de metri în aer. - Poți face asta?
Bun sosit în secolul XXI.
Poftim.
E o persoană. Sigurbjörn Ásgeirsson,
director al Institutului de Vulcanologie Progresivă.
Max îl cunoștea pe tipul ăsta.
Știam eu că e bine să te iau, puștiule! La Institut vom face prima oprire.
Ajungem odată?
Dacă te referi la "a ajunge enervant", da, am ajuns acolo.
- Conduci încet. - Conduc sigur.
Am văzut o capră pe drum.
- Cum se chemă aventura aia? - Trebuie să găsim ceva amuzant de făcut.
Navighează.
Unde suntem?
Am trecut de Hvammstangi?
- Havammstangi? - Da.
Nu știu.
Am trecut de Egilsstadir?
- De Reyoarfjorour? - Nu știu.
- Husavik? - Nu.
- Sauárkrókur? - Nu!
Seltjarnarnes, în Höfuborgarsvi.
Ce?
- Ne-am rătăcit. - Ba nu ne-am rătăcit.
- Caută o instituție... - Care instituție?
Nu știu, e mare și pare instituțională, trebuie să fie pe aici pe undeva.
Am putea să oprim să întrebăm pe cineva.
- Nu ne-am rătăcit. - Sigur că nu.
Ce e asta?
Institutul de Vulcanologie Progresivă. Ți-am zis eu că îl voi găsi.
Super!
Nu e deloc rău.
Îmi pare rău, nu vorbesc islandeză.
Cu ce vă pot ajuta?
Eu sunt Hannah.
Bună, sunt Tre... profesorul Anderson, vin din SUA.
- Și el este... - Sean.
- Nepotul meu. - Bună, Sean.
Mă întrebam dacă aș putea vorbi cu Sigurbjörn Ásgeirsson.
- Sigurbjörn Ásgeirsson a murit. - A murit?
Da, în urmă cu trei ani.
- Și tu conduci acum Institutul? - Nu există niciun institut.
Pe semnul de acolo scrie...
Vulcanologia progresivă a fost o idee ratată
- în urmă cu mult timp. - Înțeleg.
- Lucrai cu el? - Nu, era tatăl meu.
Da, am citit-o, ce este cu ea?
Cartea aceasta a fost a fratelui meu mort, Max Anderson,
iar noi credem că a ținut legătura cu tatăl tău.
- Fratele tău era un "vernian". - Ce este un "vernian"?
Cineva care crede că iluziile sunt fapte reale.
Ca un scriitor de science-fiction.
Avea o societate de "credincioși" care îl priveau ca pe un vizionar,
iar tatăl meu era cel mai înfocat dintre toți.
Fratele meu nu era "vernian".
Acesta a fost exemplarul tatălui meu.
Privește.
Notele sunt exact aceleași.
Fratele tău era "vernian".
Tata era cam... desprins de realitate.
- Nu l-ai cunoscut. - Încep să cred că nici tu.
Nu era membru al niciunei societăți secrete.
Ce căutați aici?
Sunt om de știință, profesor, niște senzori s-au activat la nord de locul ăsta
și am vrea să vedem ce s-a întâmplat, de aceea suntem aici.
Bine. Dar știți că nu există drumuri spre nord...
Păi...
Sunt ghid montan, te pot duce acolo...
- Profesore. - Minunat.
- Nu cred că... - Ți-aș fi recunoscător!
- Îmi poți spune Trevor. - Și mie Sean.
- Costă 5.000. - 5.000 pe zi? Nicio problemă.
Pe oră.
Accepți și monezi?
Haide, băieți. Soarele va apune în curând.
Crezi că ai putea să mergi puțin mai încet?
- E a mea. - Ce?
Hannah e a mea.
- Cum adică? - Îmi pare rău, am fost primul.
- Nu se poate. - Cum zici tu.
- Ne apropiem. - De ce spui asta?
Nu cred că tu cunoști zona.
Spune-mi de ce crezi asta, profesore.
Eroul cărții, Lidenbrock, găsește pe acest munte un portal către centrul Pământului.
O să fie o expediție interesantă.
Da!
Ce faci?
Are un soi de "cutie neagră" care înregistrează totul.
Activitatea vulcanică din ultimii 10 ani.
Ce pierd din vedere?
Trebuie să plecăm acum.
Probabil s-a corodat.
Trebuie să plecăm!
Hai să ne punem la adăpost.
- O să vin și eu... - Acum!
Vino, Trevor.
Haide!
- Unchiule Trevor! - Vino încoace!
Da!
Ferește-te, haide!
Trevor, chestia aia atrage trăsnetele! Trebuie să o arunci!
Nu o arunca!
Scapă de ea!
Trevor?
Sean?
- Sean, ești bine? - Da.
- Să ne liniștim cu toții. - Trebuie să mă ajutați să sap!
Haide!
- Îmi pare rău. - Nu are rost.
Cred că avem tone de piatră deasupra noastră.
Ar dura o lună să ne săpăm o ieșire de aici.
- Trebuie să găsim un alt drum. - Și dacă nu există un altul?
Mereu există un alt drum, Sean.
- Ai armă. - Pentru rachete de semnalizare.
Am și o trusă de ajutor, coardă și niște batoane cu proteine.
Să nu le irosim, nu se știe cât timp vom rămâne captivi aici.
Captivi? Asta suntem?
Nu-ți face griji. Ce faci, Sean?
- Nu am semnal! - Nici nu ai cum să ai semnal aici.
Lasă-l și vino să căutăm o ieșire.
Bine.
- Una dintre astea ne va duce la suprafață. - De unde știi care?
Ceva îmi spune să o apucăm pe cea din dreaptă.
Pare să fie ușor.
Veți vedea, vom ieși de aici foarte repede.
Totul arată bine.
Nicio grijă, orientarea este un șaselea simț la mine.
E ca și cum aș face muncă de teren.
Acum nu studiem rocile, profesore. E o problemă de viață și de moarte.
- Da, mulțumesc. - Îmi rămâi dator.
Ce scrie aici?
- Scrie "Nu intrați". - Poate e un sfat bun.
Da, sau poate fi ieșirea noastră de aici.
- Eu nu cred că este. - Dă-mi un foc de semnalizare.
Sean, tu privește. Îl voi aprinde, îl voi arunca peste margine și tu să îmi spui
câte secunde trec până se oprește undeva.
Start.
Trei, doi...
Ce-a fost asta?
Da, magneziu.
- Se găsește pe toți pereții. - Și e inflamabil, nu, profesore?
Da.
Da, s-a aprins de la focul de semnalizare.
Se pare că folosirea lor nu a fost o idee prea bună aici.
Mulțumesc.
Rămâne același principiu. Ești gata, Sean?
Da, fă-o.
Trei, doi...
Unu.
Doi... aproape trei.
- Sunt 6.000 de metri. - Nicio problemă.
Ca un bloc turn de 20 de etaje.
- Ai coardă la tine? - Desigur că am coardă.
- "Nicio problemă" ca să faci ce? - Să coborâm.
- Coborâm în gaura aia întunecată? - Ce, ți-e frică?
Ce s-a întâmplat?
- Nu putem coborî în gaura aia. - Ce tot spui?
Vrei ca Hannah să creadă că nu ești suficient de bărbat să cobori?
- Băieți... - Nici vorbă!
Coborâm.
Ușurel, ușurel.
Haide, bine.
Până acum e bine.
Sunt aici, foarte jos... Coborâți și voi, nu?
O să te cobor și pe tine, foarte încet. Amintește-ți să ții picioarele ridicate.
Bravo, Sean, se pare că te pricepi la asta.
Da, sigur.
Bine.
Sean, mergi, fă pași!
Te descurci de minune, Sean. Sigur nu ai mai făcut asta niciodată?
Mai taci!
- Vrei să fii atent? - E în joc viața mea!
- Sean, vorbește cu mine. - Vii des pe aici?
Sigur știi și replici mai bune de agățat fete!
- Făceam conversație! - Nu, nu vin prea des aici.
Ești gata?
- Se cheamă "tite" - Ce?
Rocile metamorfice, se cheamă "tite": "magatite", "granulite"...
A, "tite"!
Sunt peste tot, privește...
Trevor!
- Trebuie să te ții de ceva! - Nu am de ce să mă țin aici!
Ne vei face pe toți trei să cădem, va trebui să îți tai coarda.
Ce?
Așteaptă, așteaptă!
Am dat de fund.
Hannah, știai asta, nu-i așa?
Nu-i așa? Hannah?
Ce este asta?
Pare să fie o mină abandonată.
Este mina închisă în urmă cu 60 de ani, după marele dezastru.
Dezastru? Cât de mare?
- 81 de morți. - E destul de mare.
Pornim iar la drum.
Trevor, în carte apărea vreo mină ca asta?
Nu cred.
- Hannah? - Da.
Te pot întreba ceva?
Te-ai întrebat vreodată dacă nu cumva fratele meu și tatăl tău nu se înșelau?
Să-ți fie foarte clar, eu nu sunt ca tata.
Și lumea din care făcea el parte nu are nicio legătură cu mine.
Înțeleg, desigur, nu voiam să te supăr.
- Știi că mă plătești cu ora, nu? - Încă mă mai taxezi?
Te voi taxa până voi fi în siguranță, la mine acasă.
Hannah!
Ce e asta?
- E vechiul generator al minei. - Nu e bine să te atingi de el.
Ce faci? Dacă se întâmplă ceva?
- Generatorul a pornit. - Eu zic că va exploda.
Nu face asta, așteaptă.
Bine, retrag ce am spus.
Asta este. Minerii trebuiau să iasă pe undeva. Șinele ne vor conduce spre ieșire.
- Câte cabluri ai tăiat? - Unul.
Eu o voi lua înainte.
Ce? Nu, Sean, nici nu știm dacă funcționează.
Nu sunt sigure, poate nici șinele nu sunt bune...
Totul se prezintă bine. Urcă.
- Sean, mie nu-mi pare sigur. - Cred că văd ceva.
Dacă nu e lumina zilei, nu vreau să știu.
Nu e deloc lumina zilei.
Avem probleme.
- Unde e centura de siguranță? - Asta te preocupă pe tine?
Ai grijă!
Priviți!
- Știu! - Trage frâna!
Vom reuși!
Da!
Aici drumurile se separă.
Ferește-te, Sean.
- Ești bine, Trevor? - Mai bine ca niciodată.
Ai grijă!
- Sări în vagonul meu. - Ce?
Fă-o! Sări!
Și aceasta se înfundă.
În regulă.
- Ce faci? - Îți salvez viața.
Cum?
Ești gata?
- Ești bine? Da.
Ce noroc am avut că am aterizat pe moale!
- Mi-ești acum dator de două ori. - Cine numără?
Eu.
A fost incredibil!
- Voi ce-ați pățit? - Nu întreba.
Ce este aia?
Unde te duci? Nu intra acolo.
Poate că asta e ieșirea.
- E o gaură în perete. - Veniți să vedeți!
- Rubine. - Smaralde.
Mai e ceva...
Diamante.
În stare brută.
Cristalele se formează și sunt găsite frecvent
în preajma conurilor vulcanice!
Acest con ne va duce acasă, nu?
Nu suntem departe de suprafață.
Dacă ieșim, să luăm și niște pietre prețioase cu noi.
Sunt lucruri mai importante, Sean. Și oamenii contează, să știi.
Mă voi mulțumi cu acestea.
Ați auzit asta?
Nimeni să nu miște.
Asta e ceea ce cred eu?
- Nu se poate. - Nu mai spune.
Ce nu se poate?
- Este o formațiune subțire de roci. - Subțire?
Da, iar greutatea noastră o poate face să se sfărâme.
Și noi stăm fix pe ea.
Stai.
Nu vă mișcați.
Trebuie să facem pași înapoi foarte ușor...
- Așa e bine. - E în regulă.
Încet.
Așa.
- Pe aici. - Foarte încet.
- Așa e bine. - Nu!
E mai groasă decât credeam.
Cădem!
Ce scria în carte?
Dacă avea dreptate, vom cădea mii de kilometri!
Asta nu sună bine!
Și când se termină căderea, ce e la fund?
- Totul se termină. - Ai și alte teorii?
Apa din fundul tunelului ar putea forma
un fel de tobogan care să ne amortizeze căderea.
Tobogan de apă? Asta sună bine.
- Dar pot fi și stânci în apă! - Și asta e posibil.
- Asta e apă? - Da, apă.
- Apa e bună, e foarte bună. - Sosește momentul.
Țineți-vă bine!
Sean!
- Ești bine? - Liniștește-te.
Da.
Unde e Hannah?
Hannah!
Nu sunt o prea bună înotătoare.
Mulțumesc.
Cum stăm acum cu scorul?
Înapoi la o datorie.
- Unde suntem? - Pietrele acelea...
Nu, e doar tavanul peșterii.
Mi se pare mie, sau tavanul peșterii se mișcă?
Așa pare, nu-i așa?
Sunt păsări.
Păsări electrice?
Cred că sunt Cianaz Rosomtas,
Doar că sunt bioluminiscente, ca licuricii.
E incredibil!
Incredibile... păsări!
Ai mai văzut așa ceva?
Le-am văzut, dar fosilizate, au dispărut de peste
150 de milioane de ani.
Unde se duc?
În sus!
Să le urmăm!
Sean, așteaptă-mă!
Doamnelor și domnilor, contemplați centrul Pământului!
Max avea dreptate!
Avea dreptate!
Max avea dreptate!
Da, avea dreptate! Avea dreptate!
Hannah, și tatăl tău avea dreptate!
Amândoi credeau în ceva despre care toți spuneau că e imposibil!
Avea dreptate!
Ce e lumina aceea de sus?
Nu-mi dau seama, trebuie să fie un fel de...
amestec de gaze luminoase.
Nu știu.
E ca o boltă cerească...
La mii de km. sub scoarța pământească.
O lume în interiorul lumii.
Cascadele străbat pământul în adâncime, curgând din depărtare.
Aceste cascade se întind de-a lungul pereților canionului.
Curg de-a lungul pietrei fără să aibă capăt.
E la fel cum a scris Lidenbrock.
Adică tot ce a scris el acolo
chiar există?
Cineva a mai coborât aici, cineva a văzut totul.
Cineva care a și ieșit și a spus povestea.
Cineva a ieșit de aici?
E cel mai bun lucru pe care l-am auzit în ziua aceasta!
Asta vă va lăsa muți de uimire.
Eu chiar sunt mută de uimire.
Ciuperci uriașe fosilizate.
Mai degrabă doar ciuperci uriașe.
- Asta înseamnă că totul e real? - Probabil..
Nu există și pericole?
La asta mă gândeam și eu.
Corect.
Trevor, vino repede!
- Sean? - Sean?
Eu intru.
Așteaptă-mă.
Mai încet!
Eu vă aștept aici.
Cineva chiar a locuit aici?
Acel cineva...
era Lidenbrock.
Uită-te la toate echipamentele astea.
Toate astea îi aparțineau
cu un secol în urmă.
Trevor...
Cred că am găsit jurnalul lui Lidenbrock.
Privește.
Scrie că dincolo de copacii aceia se află un fel de ocean subteran.
Da.
Nu cred că acela este scrisul lui Lidenbrock.
E scrisul tatălui meu.
Trevor?
Putem vorbi o clipă?
Sunt aici.
Poți să mă aștepți puțin?
Cred că l-am găsit pe Max.
Măcar acum
speram să apuc să îl cunosc.
Adică...
aș vrea să-l fi cunoscut.
Îl vei cunoaște într-o zi.
Vreau să auzi ceva.
14 august 1997.
Astăzi Sean a împlinit trei ani.
În urmă cu șase săptămâni mi-am promis că voi ajunge acasă la timp
pentru a-i face cadou prima lui mănușă de baseball.
Acum sunt îngrijorat
că nu voi mai avea ocazia să o fac.
Am pornit pentru a face o descoperire incredibilă
pe care să i-o împărtășesc lui Trevor
și lumii întregi.
Dar acum aș da totul în schimbul
putinței de a te vedea crescând
și devenind bărbatul curajos și plin de compasiune
care sunt sigur că vei deveni.
La mulți ani, Sean.
Te iubesc, tăticul tău.
Adio, Max.
După jurnalul lui Max,
ne aflăm aici.
În această uriașă cavernă care e înconjurată de lavă
și cu o intensă activitate seismică.
- Deci acolo suntem noi acum. - Așa este.
Magma care ne înconjoară se învârte, formând un fel de horn uriaș.
Deci ce a pățit tata?
Știu că sunt doar un copil, dar mă descurc cu asta.
Max plănuia să evadeze.
A scris că temperatura de aici ajunge ușor la 93 de grade.
O ființă umană nu suportă nimic peste 57.
Deja a ajuns aproape de 35.
Temperatura crește rapid.
Deci ce facem?
Eu zic să urmăm planul lui Max.
Analiza textului original mă face să cred
că dincolo de ocean, la nord de poziția mea actuală,
se află un gheizer pe care îl pot folosi pentru a reveni la suprafață.
Trebuie să traversăm oceanul, să găsim gheizerul,
și apoi să "facem autostopul" până la suprafață.
- "La suprafață" sună bine. - E puțin mai complicat de atât.
Aici s-ar putea face așa de cald că toată apa s-ar evapora.
Cât timp mai avem?
48 de ore, 72 maxim.
Probabil și mai puțin.
Bine, atunci întrebarea este:
care e calea cea mai rapidă de traversare a oceanului?
Nu îl putem ocoli.
Nu avem timp.
Nu avem timp pentru asta.
Scrie în carte.
Ești bine?
Cât e temperatura?
37 de grade.
Trebuie să îl mănânci, pentru a-ți întrema forțele.
Așa.
Nu ne trebuie un catarg?
Nu, nu avem nevoie.
Uită-te în sus la curenți.
Se mișcă mai repede decât când am ajuns noi aici.
Faci treabă bună.
Am ceva pentru tine.
Ce e asta?
E o busolă.
A fost a tatălui tău.
Îmi amintesc de Crăciunul când mama ta i l-a dat.
Voia să se asigure că își va regăsi mereu drumul spre casă.
Și...
Poate te va ajuta pe tine să găsești calea înapoi la ea.
- Mulțumesc, Trevor. - Pentru puțin.
- Înseamnă mult pentru mine. - Și pentru mine.
Ar trebui să știi că aici polaritățile sunt inversate.
Așa că nordul e sud, sudul e nord, iar noi trebuie să mergem către nord, peste apă.
Adică... spre sud.
Exact!
Bine, e vremea să o ridicăm.
Țineți-o bine, țineți-o.
Bine, bine.
- Bine... Sunteți gata? - Da!
Trei, doi, unu... hai!
Da! Uite-o cum se duce!
Pleacă, pleacă. Așteptați-mă.
S-a întors!
Bună, micuțule!
- Vezi norii aceia? - Da.
Curenții ne poartă în direcția dorită? Poate ar trebui să mai coborâm pânza.
Nu putem face asta. Sunt 42 de grade.
Se face tot mai cald. Avem nevoie de toată viteza posibilă. O lăsăm sus.
E o furtună trecătoare,
nu e mare lucru!
Ceva se mișcă acolo!
E același lucru pe care l-am văzut pe plajă!
Eu nu prea cred asta!
Sean, nu suntem la Seaworld, îndepărtează-te de margine.
Cred că e un fel de pește!
Ai grijă!
- Sunt peste tot! - Sean, ții minte arborele vasului?
Ține asta!
Bine.
Să vă văd!
Unul căzut!
Auzi asta?
Alo?
Mamă, nu te aud!
Unde ești?
Sunt cu unchiul...
suntem plecați la pescuit.
Nici să nu te gândești!
Mamă, trebuie să închid...
Telefonul meu!
Nu-ți face probleme.
- Ești pregătit? - Da.
- Și înscrie! - Sean!
- Acolo! - L-am văzut, l-am văzut...
Nu te apropia de margine!
Se hrănesc,
nu pe noi ne vor, ci vânează peștii.
Sean, prinde pânza. Ține bine de sfori.
Ține strâns de sfori!
- Du-te la tribord. - Ce?
Încolo!
Ne descurcăm bine.
Țineți-o bine!
Să cotim mai mult.
Bine!
Am reușit!
O să se scrie despre mine în revistele de știință!
Hannah!
Vela!
- Am prins-o! - Sean, nu face asta!
Nu o face!
Sean!
Zbor! Doamne!
Nu!
Trevor!
Alo?
Bună, micuțule. Unde suntem?
Știi unde pot găsi niște apă?
Acum vorbesc cu o pasăre...
Probabil îmi pierd mințile.
Sean...
Vântul l-a purtat în direcția aceasta.
Încă ne deplasăm către nord?
Da, încă indică nordul.
E un puști deștept, cunoaște planul.
Sigur ne va aștepta pe malul apei.
Atunci să găsim râul subteran.
Hei, așteaptă-mă!
Unde te-ai dus?
Bună treabă!
Și acum, încotro?
Sud? Asta e bine, râul este la nord.
Lasă-mă să o car eu.
Nu, sunt bine.
- Dă-mi-o. - Trevor, mă descurc.
Hai să facem o pauză.
Hei, îl vom găsi.
Bea asta.
Ăsta e ultimul strop de apă?
- Da. - O să ai nevoie de ea, păstreaz-o.
Hannah... bea-o.
Haide.
Ferește-te!
Ce plantă carnivoră mare!
Hannah!
Prin asta suntem chit, da?
Nu îți țineam socoteală.
M-am prins.
E un câmp magnetic.
Nu se poate. Cum să traversez?
Nu, nu, nu!
Nu, nu!
Încearcă tu să faci asta!
Ăsta e râul.
Gheizerul trebuie să fie în interiorul peșterii aceleia.
Sean!
Unde este?
Trevor?
Trevor...
Chiar îmi doresc să fi citit cartea aia.
Ce să facem?
Trevor...
Trevor, așteaptă, ce faci?
Mă duc să îmi caut nepotul.
Toate astea s-au petrecut în întregime din vina mea.
Salvează-te.
Du-te acasă...
Te voi aștepta la râu
atât cât voi putea.
De ce ai făcut asta?
Pentru orice eventualitate.
Sean! Sean!
Sean!
Sean?
Sean!
Sean, așteaptă!
Vino aici!
Cât mă bucur să te revăd!
Da, și eu!
- Ești bine? - Da.
Trebuie să plecăm.
Stai... ăla e gheizerul?
Înspre el mergem.
Ai mai văzut vreodată un dinozaur?
Da, dar era mort!
E prea rapid, nu vom reuși!
Ce faci?
E același gen de rocă prin care ne-am prăbușit la început.
Vine către tine!
Lasă-l să mă urmărească pe mine, tu fugi mai departe!
Nu!
Nu se sfărâma, Trevor!
Fugi în continuare!
Nu plec fără tine!
Nu, du-te!
Trevor, funcționează!
Ferește-te!
Trevor!
Tocmai mi-am amintit ceva:
urăsc munca pe teren!
Trevor, haide!
- Trevor, ești bine? - Da.
Sunt norocos.
Pe acolo e rău. Dincolo e și mai rău.
Să mergem.
Unde este gheizerul? Râul fierbe.
Da, ne trebuie ceva care să plutească,
o barcă.
M-a chemat cineva?
- Veniți! - E cea mai tare tipă!
Doar nu ai crezut că m-ai speriat, nu?
Ar fi nevoie de mult mai mult pentru asta.
Mă tem că ne schimbăm direcția.
Mi-am dat seama.
Ce-a fost asta?
Nimic de bine. Am ajuns la pragurile râului.
Rămânem fără apă.
Țineți-vă bine, probabil călătoria o să devină cam...
...Dură.
- Sunteți bine? - Da.
Unde suntem?
Ce e lumina aceea de jos?
E lavă.
Magmă.
Și se ridică.
Unde e apa, aburul... gheizerul?
Am ajuns prea târziu, l-am ratat.
- Ce facem, Trevor? - Mai ai vreun plan, profesore?
Fără apă nu există abur și fără abur nu vom pleca nicăieri.
Aici nu mai e apă de două sau trei ore.
Dar pereții sunt încă uzi.
E imposibil, sunt deja 54 de grade.
- Trevor? - Ce?
În spatele tău.
Chiar este umed.
Și rece. Aici e apă.
Apa e înăuntrul peretelui, am nevoie de ceva să...
Trevor, lava se apropie.
Hei, ăsta e magneziu.
Ai grijă!
- Ce îți trebuie? - Câte focuri de semnalizare mai avem?
Trei. Ce vrei să faci cu ele?
Voi aprinde magneziul, de data asta intenționat.
Îndepărtați-vă.
Haide! E prea ud!
Mai încerc o dată, dați-mi altul.
Prindeți-mă de picioare.
De data asta o să cobor mult dedesubt.
Trevor, e tot mai aproape.
Asta e ultima.
- Cât să te mai las? - Mai jos, lasă-mă mai jos!
Mai mult!
Stai așa!
- Hai, aprinde-te. - Haide.
E prea umedă.
Cred că va trebui să încerc pe peretele opus.
Nu!
Haide! Ajută-mă!
- Trageți-mă! - Repede!
Ridicați-mă!
Aveți grijă, e pe cale să erupă!
Chestia asta e fierbinte!
Știu!
Țineți-vă bine!
Mă țin foarte bine!
Aceea este lumina zilei?
Țineți-vă bine cu toții!
Încetează odată să mai spui asta!
O să cădem.
Se pare că suntem la Muntele Vezuviu.
Sean, când te întreabă mama ta ce ai făcut în weekendul ăsta,
spune-i că unchiul Trevor te-a dus în Italia.
- În Italia? - "Si"!
Făcusem totul cu mâna mea!
Singur!
Mi-ați distrus totul!
Via mea!
Ce? Am prelevat și eu câteva mostre geologice.
Câteva mostre geologice?
Bine, câteva kilograme de mostre,
dar la ce te așteptai? Sunt fiu de om de știință!
Uite... ia asta.
Ia-o și ne cerem scuze.
Un diamant!
Vreți să vă dați din nou cu sania?
E în ordine, orice doriți...
Mulțumesc!
Pentru ce ai făcut asta?
Acum suntem chit.
JOB-A-NATOR.WEB NOUL TĂU JOB ESTE AICI
Leonard, m-am întors. Ce făceai?
Ce făceam?
Uite, îți căutai de muncă! Nu mai e nevoie,
pentru că deja ai un servici.
La Institutul Ásgeirsson-Anderson pentru Explorarea Tectonică a Fosilelor.
Institutul Ásgeirsson-Anderson... Ce?
Încă nu m-am decis asupra denumirii.
Ideea este că dispunem de fonduri nelimitate.
E super!
- Cred... sper... - Amândoi am reintrat în afaceri.
Super, tipule!
Ce e cu atâta bucurie pe capul vostru?
Bună, Alan, ce mai faci?
- Bine. - Ce faci?
Cine, eu?
Mă mut în noul meu laborator.
Tu pe unde ai fost? Ai lipsit de la cursul de dimineață
iar ambii tăi studenți s-au plâns.
Mi-am luat o scurtă vacanță. Măcar atât puteam să fac.
Cred că a fost interesant. Va trebui să-mi povestești într-o zi.
Aș putea, dar o vei citi în "Jurnalul de Știință American"
În "Jurnalul de Știință American"?
Voiam doar să îți spun că nu am resentimente
legate de extinderea laboratorului,
pentru că oricum mă voi muta într-o altă clădire.
Și cum anume vei face tu asta?
Să zicem că am dat peste o mică avere.
Deci mâine vei fi acasă, în Canada.
Da.
Așa se pare.
Eu zic că ne-am distrat bine împreună.
Ce zici să ne luăm liber câteva săptămâni data viitoare?
Câteva săptămâni?
Ce faci în vacanța de primăvară?
Nimic! Sunt liber!
Am găsit asta printre lucrurile tatălui tău.
Citește-o.
"Atlantis - orașul pierdut"?
Sean, ce este asta?
- Îmi hrănesc pasărea. - Ce pasăre?
Crezi că mama mă va lăsa să o păstrez?
Nu știu.
Haide, unde te duci?
Întoarce-te imediat!
Traducerea și adaptarea: Felixuca & Xander Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro